Микола Бандрівський (Львів)

ЛАРИСА КРУШЕЛЬНИЦЬКА : 
 штрихи  до  наукової біографії

    Мало який дослідник найдавнішої минувшини західноукраїнських земель зробив так багато у повоєнний час для пізнання найдавнішої історії краю як Лариса Крушельницька. Порівнюючи той стан археологічних досліджень пам’яток епохи бронзи – раннього заліза, який застала Л.Крушельницька на початку своєї наукової діяльності (кін.1940–поч.1950-х років) з тим, що маємо в цій галузі нині – не може не вражати. Мати стільки енергії, стільки працьовитості і, разом з тим, залишатися ефектною у всіх відношеннях (працюючи щороку на розкопках у полі) – може далеко не кожен. Для цього треба спромогтися вповні зреалізувати те вміння, яке Творець закладає кожному з нас при народженні.
Народилася Л. Крушельницька 5 квітня 1928 р. у м. Стрий Львівської області в мистецькій родині. Батько – Іван Крушельницький –поет, графік, мистецтвознавець. Мати – Галина Левицька – піаністка, професор Львівської консерваторії. У 1934 р. тоді ще маленька Лариса з родиною батька переїхала до Харкова. Після розстрілів і знищення сталінським режимом  родини Крушельницьких у 1934–1937 рр. Лариса повернулася до Львова.
У 1943 р. Лариса Крушельницька була змушена з мамою виїхати з окупованого Львова до Відня, а потім до Штутгарту. де вдалося влаштуватися (як студент-гість) на навчання театрального мистецтва в художню Академію. Вилучена, як українка, з навчання в Академії, працює на алюмінієвому заводі в м. Зінген. Переживши в дуже важких умовах роки війни і окупації Лариса Крушельницька повернулась наприкінці 1945 р. до Львова, де знайшла працю художника-реставратора в Музеї українського мистецтва. Після народження дочки Тетяни у 1947 р. Лариса Крушельницька переходить на посаду художника-реставратора у відділ археології Львівського філіалу Академії наук УРСР. Освіту історика здобула заочно Львівському університеті в 1960 р. З цього часу працює у відділі археології Інституту суспільних наук АН УРСР (тепер — Інститут українознавства ім. І. Крип'якевича НАН України) на посадах: спочатку молодшого, з 1974 р. – старшого, з 1991 р. – провідного наукового співробітника. З 1991 р. Л. Крушельницька займає посаду директора Львівської наукової бібліотеки ім. В. Стефаника НАН України.
Наукові зацікавлення дослідниці стосуються культур епохи бронзи - раннього заліза Східної і Центральної Європи, чому присвячені її кандидатська (1973) і докторська (1991) дисертації. Л. Крушельницька є автором понад 120 наукових праць, у тому числі 9 монографій (автор і співавтор). Має також значний доробок на публіцистичній ниві.
Свої перші наукові праці Л. Крушельницька публікує на початку 60-х років у тоді щойно заснованому збірнику «Матеріали і дослідження з археології Прикарпаття і Волині». Так, у четвертому томі МДАПВ вийшла перша праця Л. Крушельницької, присвячена результатам розвідкових досліджень у басейні р. Гнила Липа на території, відведеній для будівництва Бурштинської (Новозахідної) ДРЕС1. У 1962 р. Л. Крушельницька провела розкопки однієї з найбагатших пам'яток Верхнього Подністров'я –біля с. Бовшів Галицького р-ну, де відкрила понад 1000 м2 площі, на якій було простежено 12 різночасових горизонтів із залишками 52 споруд. Особливо цінною пам'яткою на багатошаровому поселенні в Бовшеві виявилося кельтське житло. До цієї знахідки навіть сама ймовірність перебування кельтів у Верхньому Подністров'ї ставилася під сумнів. Високо оцінив це відкриття Л. Крушельницької видатний кельтолог Ян Філіп – учень всесвітньо знаного вченого-славіста Л. Нідерлє. Ніби передбачаючи дальший науковий поступ дослідниці. Я. Філіп вже тоді включив у свою «Енциклопедію археології Європи» коротку інформацію про Л. Крушельпицьку та ЇЇ наукові здобутки1.
В тому ж 1962 р. Л. Крушельницька в числі інших працівників відділу археології Інститут суспільних наук АН УРСР майже повністю дослідила щойно виявлений могильник висоцької культури в м. Золочів, на якому розчищено 94 поховання4. Золочівський могильник до сьогодні залишається одним із найповніше розкопаних.
Із середини 60-х років чим раз більшу увагу Л. Крушельницької привертає проблематика культур ранньоскіфського часу на західній Україні. Фактично, дослідниця застала тут неторкану в науковому плані цілину, оскільки про пам'ятки VII–V ст. до и. є. на цих землях майже нічого не було відомо. Для вияснення ситуації Л. Крушельницька протягом 1964–1966 рр. провела розкопки в с. Черепин Пустомитівського р-ну, де на площі понад 3000 м2 відкрила чотири наземні споруди, п'ять напівземлянок, понад 80 господарських ям. У 1965–1967 рр. у с. Лагодів Перемишлянського району дослідниця розкопала ще одне поселення ранньоскіфського часу та синхронний йому могильник, який включав 15 поховань на кам'яних площадках. На підставі цих та інших розкопок (у Звенигороді, Гологорах, Крушельниці та ін.) Л. Крушельницька виділила черепинсько-лагодівську групу пам'яток ранньоскіфського часу, що сформувалася на місцевій пізньовисоцькій підоснові піл значним впливом (в тому числі етнічним, про що свідчить могильник у Лагодові) населення із ареалу західноподільської групи Середнього Придністров'я5.
Увагу дослідниці привертають також периферійні території поширення висоцької культури. Так. проведені Л. Крушельницькою на Західній Волині розкопки3 дали підстави виділити у верхів'ях річок Західного Бугу і Стиру лежницьку групу пам'яток ранньоскіфського часу (VIII–VI ст. до н. е.), які підмінюють тут пізні пам'ятки ульвівецької групи культури урнових полів Центральної Європи . Особлива увага приділяється суміжним районам Волині – південному Поліссю, де на підставі розкопаних матеріалів6 виділено могилянську групу пам'яток як локальний варіант ранньоскіфської культури Українського Лісостепу7. Нині практично жодна наукова і популярна робота про археологічні дослідження західноукраїнських земель не обходиться без посилань на пам'ятки згаданих груп.
Впродовж всього часу Л. Крушельницька цікавиться проблематикою висоцької культури. в носіях якої багато дослідників минулого і сьогодення вбачають геродотових неврів. Окрім обстеження відомих з літератури висоцьких пам'яток, дослідниця відкриває і розкопує нові. Так, біля с. Конюшків Бродівського району в 1970 р. Л. Крушельницька дослідила поселення і синхронний йом) могильник, на якому виявила сім поховань. Слід зауважити, що після В. Канївця в повоєнний час ніхто висоцькою культурою фактично не займався. Мабуть тому майже невідомими науці продовжували залишатися висоцькі поселення, оскільки основна увага усіх без винятку попередніх дослідників була сконцентрована лише на могильниках. Тому особливо цінними є матеріали, що вперше здобуті Л. Крушельницькою на цілому ряді розкопаних нею поселень, таких як Гончарі в Бужок, Ясенів, Вербівчик, Попівці, Кам'янка-Бузька, Терновиця, Шкло та ін. Дуже цікавий могильник висоцької культури, на якому поховані були вкладені у спеціально споруджені кам'яні гробниці, дослідила Л. Крушельницька у 1979 р. біля с. Луковець на Бродівщині. Основні результати досліджень висоцької культури Л. Крушельницька представляє на численних наукових конференціях, у тому числі міжнародних, а також у статтях і монографіях.
Особливо масштабні розкопки провела Л. Крушельницька в околицях  с. Непоротове Сокирянського району Чернівецької області, в зоні затоплення Могилів-Подільської ГЕС. Рятувалося те, – згадує дослідниця,– що мало назавжди зникнути під водою. Впродовж семи сезонів, починаючи з 1974 р., поблизу Непоротова досліджено залишки чотирьох поселень, двох могильників і двох городищ. Для вивчення вказаного комплексу пам'яток було розгорнуто 12 розкопів і траншей на площі 7000 м2. Було виявлено десятки наземних і напівземлянкових споруд, кам'яні жертовники, культові захоронення людей і тварин, більше сотні ям господарського призначення. Непоротове. по-суті, залишається на сьогодні єдиною стратиграфічно повноцінною пам'яткою, яка впродовж семи польових сезонів досліджувалася великими площами8. Непоротівський комплекс фахівці вважають еталонним для всього Середнього Придністров'я, а його назву використовують для всієї середньо-дністровської (непоротівської) групи загалом.
Про умови, в яких доводилось тоді працювати, пише Л. Крушельницька у вступі до своєї фундаментальної праці «Чорноліська культура Середнього Придністров'я»: «...Втім, як це бувало у радянському науковому світі, замість визнання досягнутого, почалися наклепи. Як наслідок, вже у 1978 р. на подальші дослідження в Непоротові значно скорочено кошти, а на 1981 р., коли ще не дійшло до затоплення і можна було копати далі, — не виділено жодних. Дослідження в Непоротові ми завершували майже виключно на ентузіазмі, загублені у диких дністровських ярах, на відлюдді (адже довколишні села були вже виселені), без необхідних коштів, транспорту і надійного спорядження...»9.
У 70-х роках Л. Крушельницька спрямовує свої пошуки також в Українські Карпати, які до того часу майже не привертали увагу археологів. Уже перша розвідкова експедиція у 1970 р. вгору по руслу р. Стрий принесла обнадійливі результати: був відкритий (у 1972 р. повністю розкопаний Л. Крушельницькою) могильник культури Гава-Голігради біля с. Сопіт Сколівського району, який до нині залишається найбільшим у західних областях України. На сопітському могильнику на площі 700 м2 було відкрито 80 поодиноких, парних і групових поховань з тілоспаленнями в урнах, які відносяться до часу з X по VIII ст. до н. е.10. У сусідньому із Сопотом с. Урич Л. Крушельницька вже на початку 70-х років першою звернула увагу на наскельні рисунки – солярні знаки і петрогліфи, якими подекуди густо всіяні тутешні велетенські пісковикові скелі. Дослідження підтвердили висловлене тоді Л. Крушельницькою припущення про ймовірність викут тя урицьких наскельних зображень у гальштатський період". У 1972 р. у Сколівських Бескидах Л. Крушельницька провела розкопки на одному з найбільш висунутих на південь поселень черепинсько-лагодівської групи – біля с. Крушельниця, на якому виявила дві напівземлянки та господарські ями.
Особливо рельєфно інтерес до археології Карпат зріс у Л. Крушельницької на початку 80-х років після вимушеного завершення роботи Непоротівської експедиції. Постійні виїзди на Гуцульщину і Сколівщину, піші мандрівки верховинами Бескидів і Чорногори привели дослідницю до переоцінки поширених в той час уявлень про ніби-то важкопрохідність карпатських перевалів в ранньо-історичний період. Гори ніколи не були непроходимим бар'єром, – настоює Л. Крушельницька, Дослідниця вперше після А. Жакі почала розробляти гіпотезу про транскарпатські торгово-вимінні шляхи за доби бронзи – раннього заліза, основуючи при тому свої припущення на цілій низці поселень, розкопаних нею в горах. Власне через Яблуницький, Верецький та Ужоцький перевали, припускає Л. Крушельницька, відбулося проникнення носіїв культур фракійського гальштату на Верхнє Подністров'я. Прибуле населення одразу ж по приході в наші гори заповзялося виварювати соляну ропу –сировицю, а одержаний продукт збувати своїм одноплемінникам по другий бік Карпат – у Семиграддя і Трансільванію. Унікальними пам'ятками цього часу є п'ять солевиробних осередків, розкопаних Л. Крушельницькою на початку 80-х років біля с. Текуча Косівського району та ще одного солевиробного багатошарового поселення біля с. Лоєва Надвірнянського району. На цих пам'ятках розкрито десятки солевиробних споруд, цілих виробничих комплексів із спеціальними печами, в яких виварювали сіль12.
На підставі розкопок гуцульських солеварень Л. Крушельницька прийшла до висновку, що торгово-вимінні операції в той час із сусідніми племенами були, очевидно, добре налагодженими, оскільки апогей активного солеваріння на Гуцульщині співпадає в часі з найбільш сталим і широко-розповсюдженим притоком у Верхнє Подністров'я різноманітних бронзових виробів — мечів, серпів, казанів, браслетів. Дослідниця вважає, що раптова поява в таких кількостях бронзових речей трансільванського і семигородського походження і була пов'язана власне із масовою експлуатацією соленосних джерел на відтинку Добромиль – Стара Сіль – Болехів – Надвірна – Коломия – Космач – Сучава, звідкіля одержану сіль транспортували через карпатські перевали на обмін із сусідніми племенами. Отже, кількарічні розкопки в Текучій і Лоєвій дали підстави дослідниці датувати початки солевиробництва на західній Україні не княжим періодом, як вважалося донедавна (див. праці В. Грабовецького, Я. Ісаєвича), а відсунути його значно далі –до періоду енеоліту і бронзи. Ці дослідження Л. Крушельницької із особливим зацікавленням сприйняли в Західній Європі, де паралельно до подібних висновків дійшли археологи Німеччини, Австрії (розкопки в соленосному Гальштаті біля Зальцбурга, Галле), Польщі (Велічка) та ін.
Починаючи з 1995 р., Л. Крушельницька є науковим керівником Західноподільської гальштатської археологічної експедиції, яка провадить розкопки одного з найраніших могильників висоцької культури біля с. Петриків поблизу Тернополя. За чотири сезони польових робіт відкрито 183 поховань, які датуються ХІІ–VІІІ ст. до нар. Хр. Окремі з них – унікальні, як, наприклад, поховання чоловіка й жінки в обіймах.
Бібліографи сьогоднішнього дня відзначають, що широкого міжнародного резонансу набули не тільки археологічні дослідження Л. Крушельницької, але також її публіцистична діяльність як директора Львівської наукової бібліотеки ім. В. Стефаника НАН України. Одним із ранніх таких творів назвемо «Вогнище з первовіку. Із записок археолога», в якому авторка захоплено оповідає про різноманітні перипетії польового життя, зустрічі з цікавими людьми, зрештою, напрочуд легко розмірковує про здавалось би серйозні археологічні проблеми13.
Природне несприйняття тоталітаризму у будь-яких його проявах пульсує у всіх без винятку пройнятих болем публіцистичних статтях дослідниці. Назвемо дві з них: перша – спогади з життя родини Крушельницьких «Рубали ліс... Спогади галичанки»14; друга – «Злочини Сандормоху стукають у моє серце», написана після нещодавнього відзначення 60-ліття розстрілу в ур. Сандормох в Карелії в'язнів Соловецького ГУЛАГу, серед яких була родина Крушельницьких15. Ці, та інші твори Л. Крушельницької (як от «Заповіт Петра І», «На нищення української культури кинуто усі засоби» та ін.), доцільно включити у програми середніх і вищих навчальних закладів нашої держави.
13 квітня 1991 р. Л. Крушельницьку було призначено на посаду директора ЛНБ ім. В. Стефаника НАН України. На сьогодні це друга за величиною бібліотека в Україні, що нараховує близько 7 млн книг. За час праці Л. Крушельницької в бібліотеці значно розширилася наукова діяльність. При бібліотеці створений єдиний в Україні Науково-дослідний центр періодики, австрійські та німецькі наукові бібліотечні зали. Особливо Л. Крушельницька відстоювала цілісність і непорушність фондів ЛНБ ім.  В. Стефаника НАН України проти різного роду претензій і вимог"1. Дослідниця систематично виступала з доповідями на регіональних і міжнародних конференціях, симпозіумах та семінарах як з проблем бібліотечної справи, так і з питань археології ранньозалізного віку Центральної і Південно-Східної Європи.
Лариса Крушельницька була дійсним членом Наукового товариства імені Шевченка, очолювала Археологічну комісію НТШ, була членом наукової ради Львівського національного університету ім. Івана Франка, членом наукової ради Інституту українознавства ім. І. Крип'якевича НАН України, членом Львівського клубу ЮНЕСКО, співзасновником і активним діячем суспільно-громадського клубу «Львівська бесіда». 

8 Розкопки Л. Крушельницької у 1962 р. велися біля с. Лежниия Іваничівського р-ну Волинської області. Нею ж розкопане поселення і могильник в с. Ромош Сокальського р-ну Львівської області, а біля сусіднього Свитязева Л. Крушельницька дослідила одну наземну та три напівземлямкових споруди рашіьозалізного віку.
й У 1963 р. Л. Крушельнішькою проведені розкопки поселення могилянської групи в сс. Костянеш. та Крилів Дубнівського р-ну. У 1971 р.-дослідниця розкопала поселення могилянської групи в Харалузі, а в наступному році — кілька поселень і могильник в с. Кургани Острозького р-ну.

1	Крушельницька Л.ї.  Нові матеріали до археологічної карти Верхнього Подністров'я// МДАПВ- К., 1962.-Т. 4.-С. 131-138.
2	КрушельнщкаяЛ.И. Кельтский памятникв Верхнем Поднестровье// КСИА AH CCCP.-M., 1965. -Вьш. 105.-С. 119-122.
3	Filip Jan Enzyklopadisches Handbuch zur Ur- und Frtihgeschichte Europas.- Prag, 1966,-T. I- S. 649. 
4	Крушельтщька Л.  Могильник висоцької культури в м. Золочеві // Археологія.- К., 1965.- Т. XIX. -С. 122-135.
3 Крушельїшцкая Л.  Памятники скифекого времени на Верхнем Поднестровье // МИА.- Вьіп. 177.
-М„ 1971; Крушельтщька Л.ї. Населення Західної Волині і Верхньої Наддністрянщини у ранньоскіфський час//Стародавнє населення Прикарпаття і Волині,- К., 1974; 
КрушельїшцькаЛ.!.Північне Прикарпаття і Західна Волинь за доби раннього заліза.- К., 1976; 
Krushelnicka L.I. Zur Frage der Enstehung der Vysocko-kultur //Die Urnenfelderkulturen MitteSeropas- Prag, 1987.
(> Крушельтщкая Л.  Памятники раннежелезного века в верховьях Западного Буга // СА.- М., 197 -№3.
7	Крушельницька Л, І.  Пам'ятки могил я нського типу//Археологія.-К., І973.-Вип. 13.
8	Крушельницька Л.ї.  Чорноліська культура Середнього Придністров'я (за матеріалами непоротівської групи пам'яток).- Львів, 1998,- 203 с.
9	Там само.- С. 6.
10	Крушельницкая Л.И.  Могильник конца бронзового века в Сопоте // Slovenska Archeologia. - Praga, 1979.- № 2; 
Krushelnicka L.I.  Stend und Aufgaben der Urnenfelderforschung am Ostgang der Karpaten// Beitrage zur Urnenfelderzeitnordlich und sudlich der Alpen-Mainz, 1991.
11	Дослідження автора.
12	Крушельницкая Л.И.  Восточнокарпатский солеваренньїй центр  редскифекого периода // Киммерийцьі и скифьі. Тезисьі докладов Всесоюзного семинара, посвященного памяти
А.И. Тереножкина.-Кировоград, 1987;
 Крушельницька Л.ї. Солеварний центр біля с. Лоєва Надвірнянського р-ну Івано-Франківської обл. // Нові матеріали з археології Прикарпаття і Волині. -Львів, 1991; 
Крушельницька Л.ї Нові пам'ятки культури Гава-Голігради//Пам'ятки гальштат-
ського періоду в межиріччі Вісли, Дністра і Прип'яті-К., 1993.-С. 56-122.
13	Жовтень.-Львів, 1985.-№3.-С. 94-98.
14	Крушельницька Л.ї. Рубали ліс...//Дзвін.-Львів, 1990.-№3.-С 119-133; №4.-С. 121-132;
№5.-С. 118-131; див.також: 
Єдлінська У.  На маргінесі «Спогадів галичанки»//Збірник праць
і матеріалів на пошану Лариси Іванівни Крушельницької-Львів, 1998.- С. 350-354.
15	Лариса Крушельницька. Бібліографічний покажчик.-Львів, 1998-С. 6-36.
]І> Крушельницька J2J. Львівська наукова бібліотека ім. В. Стефаника НАН України: документи, факти, коментарі-Львів, 1996.-С. 3-99.